Tekstityksen versionumero: 1.0 Päiväys: 26.03.2009
Suomennos: subzeke
Oikoluku: Thermes
NEW YORKIN OSAVALTIO 27. MARRASKUUTA
Minne panemme kaikki nämä matkatavarat? Mietihän sitä.
- Olet todella vahva. - Työntäkää!
Tämä on viimeinen loma, jolle lähden kanssasi.
Mistä olet kehittänyt tuommoiset voimat?
- Työntäkää. - Vielä!
- Älkää nyt luovuttako. - Kuinka paljon vielä?
Enää pari miljoonaa kilometriä.
- Pari mitä? - Pari miljoonaa kilometriä vielä.
Tuolla pysähdymme. Jatkakaa työntämistä. Älkää lopettako.
- Meksikoon seuraavalla kerralla. - Havaiji olisi parempi.
Voitte lopettaa. Siinä on hyvä.
- Mitä nyt aiot tehdä? - Yritän etsiä...
- Apua? - Apua.
- Nyt alkaa lumisota. - Voi ei.
Isä! Auta, isä!
Onko teillä tiepalvelun numeroa?
VAIHDOKAS
- Kiitos, Stan. - Ilmoittakaa, jos tarvitsette jotain, herra Russell.
Selvä, kiitos.
Herra Russell?
Isä!
Ota kiinni.
Herra Russell, minä...
Tiedäthän, että tämäkin menee Seattleen, Estancia?
Kyllä, sir.
Hyvä.
SEATTLE 4. MAALISKUUTA
Heti onnettomuuden jälkeen olin shokissa.
Toimin automaattisesti, enkä tuntenut mitään.
Kunnes eräänä päivänä tajusin -
Joannan ja Kathyn olevan poissa.
Vaelsin ympäri asuntoa hokien: "he ovat poissa".
Taisin olla lähellä hulluutta.
Mutta siitä on nyt yli neljä kuukautta, -
ja nyt minun täytyy jatkaa elämääni.
Ensimmäinen tuntisi on ensi maanantaina. Voit tavata osan henkilökunnasta huomenna.
Muistat heistä suurimman osan. Sopiiko kello 11:00?
Sopii mainiosti, Robert. Kiitos kaikesta.
Kaikki odottavat innokkaasti tuloasi.
Kaltaistanne tunnettua entistä oppilasta ja arvostettua säveltäjää.
- Kenen mielestä? - Arvostettu, tai ei. Olemme iloisia, että tulit.
Älä viitsi! Anna se tänne!
- En! - No niin, lapset, rauhoittukaa.
Menkää keittiöön hakemaan keksejä.
Kauanko aiot asua hotellissa?
- Täällä olisi runsaasti tilaa. - Ei kiitos, Eva.
Ajattelin vuokrata talon. Minulla on teoksia työn alla.
Tarvitsen rauhallisen paikan, jossa voin soittaa pianoa läpi yön ja työskennellä.
Ystäväni työskentelee Historiallisessa suojelujärjestössä.
Heillä on varmasti vuokrattavana joitain vanhoja taloja.
- Katsotaan, löytyykö sinulle jotain. - Hyvä.
- Herra Russell? - Kyllä.
Hei, olen Claire Norman. Tulkaa kyytiin, niin ajetaan perille.
Selvä.
- Milloin talossa on viimeksi asuttu? - Hetkinen, -
noin 12 vuotta sitten. Se on ollut suojelulistallamme -
viimeiset 12 vuotta.
Tätä tietä.
Jossain vaiheessa talosta suunniteltiin museota.
Mielestäni talo on tarkoitettu asuttavaksi.
Miksei täällä ole asuttu?
Olen ollut järjestössä vasta vuoden.
Käsittääkseni tätä ei ole yritetty tosissaan vuokrata.
- Tietenkin tämä vaatii paljon kunnostusta. - Huomaan.
Täällä on jotain varastoituja tavaroita.
Voitte valita niistä ihan mitä haluatte.
- Keittiö on täällä. - Mitä tämän kokoisen talon ylläpito vaatii?
Meillä on mies, joka huolehtii tällaisista taloista.
Herra Tuttle.
Tässä on musiikkihuone.
Tämän takia ajattelin tarjota taloa juuri teille.
Piano jäi tänne, kun järjestö sai talon. Sen siirtäminen olisi ollut liian hankalaa.
Se on varmasti huonossa kunnossa.
Mitkä ovat vuokraehdot?
- Anteeksi, että häiritsen säveltämistänne. - Ei se mitään, herra Tuttle.
- Tämä on jo sävelletty. - Etuovella on mies, -
- joka tuo vesisäiliötä, jonka tilasitte. - Hyvä on.
- Oletko onnistunut säveltämään mitään? - Työstän yhä toista osaa.
Sama vanha ongelma. Ehkä luennot auttavat saamaan uusia ideoita.
Käsittääkseni -
täällä on -
23 ilmoittautunutta oppilasta -
tälle edistyneen musiikin luentosarjalle.
Tiedämme sen, ettei ulkona sada.
Jos rakennuksen muissa osissa ole tulipaloa, -
täällä on mahdottomasti väkeä, joilla ei ole parempaa tekemistä.
Joka tapauksessa, tiedämme enemmän asiasta toisen luennon jälkeen.
Varmasti moni teistä -
saattaa tunnistaa tämän.
Orkesteri kuulostaa paremmalta kuin pelkkä piano.
Ei, saitte sen kuulostamaan hyvältä. Se oli hyvä luento.
John on luonnonlahjakkuus.
Älä liioittele. Suokaa anteeksi.
- Jos et löydä takaisin... - Lähettäkää etsintäpartio.
Hei.
- Saanko esitellä äitini. - Mitä kuuluu, rouva Norman?
- Kiitos hyvää. - Tässä on John Russell. Muistatko Chessmanin talon?
Kyllä, erittäin hauska tavata teidät, herra Russell.
- Mitä pidätte talosta? - Hieno.
- Se on iso. - Niin on.
Hyvät naiset ja herrat, saanko vaivata teitä hetken.
Esittelen teille senaattori Joseph Carmichaelin, -
- ja hänen poikansa, Eugene Carmichaelin. - Hyvä luoja. Hän pitää taas puheen.
Kuulette pesunkestävän republikaanin haukkuvan demokraatteja.
Tiedätte, kuinka paljon vihaan puheiden pitämistä, -
mutta joustan joskus erityistapauksissa, -
kuten kerätäkseni rahaa loistavalle sinfoniaorkesterillemme.
Eivätkö he olleetkin mahtavia tänään?
- Totta hitossa. - Ajattelin hakea drinkin.
Taidan tulla mukaanne. Palaan pian, äiti.
Kiitos.
Kiitos. Itse asiassa hän kuuluu johtokuntaan -
Historiallisessa suojelujärjestössämme.
Hänestä on tullut suurin tukijamme.
- Olette siis asettunut taloksi? - Kyllä vain.
Hyvä. Toimistossamme on joitain tavaroita, jotka kuuluvat taloonne.
Yritän saada ne toimitettua teille.
Olen iloinen, että muutitte taloon.
Herra Tuttle?
Niin, herra Russell?
Säikäytitte minut.
Onko talossa muita? Siivoaako rouva Rissean tänään?
Ei muita kuin minä.
Kiitos.
Ihanaa musiikkia.
- Hei vaan. - Hei.
- Kuin kehdossa keinuisi. - Jotain sinnepäin.
Tässä tavarat, jotka lupasin.
Sekalaisia tauluja, jotka olivat talon seinillä.
Tässä on vanha entisöity valokuva julkisivusta.
- Eikö ole uskomaton? - Kaunis.
Yritin soittaa, mutta tiedustelussa ei vielä ollut numeroanne.
Tuo on kaunis vanha kaluste. Viimeistelittekö sen itse?
En.
Se kuului tyttärelleni Kathylle.
Minun täytyy lähteä.
- Toivottavasti pidätte tauluista. - Kiitoksia.
- Menettekö ratsastamalla? - Kyllä. Ratsastatteko te?
John?
Onko jotain vialla?
Ajattelin vain tytärtäni Kathya.
Hän rakasti hevosia.
Ilmakupla jossakin.
Ääni oli liian kova, liian rytmikäs.
Ainakin se toimii.
Miksi se kuului kahtena aamuna peräkkäin -
tasan kello 6:00?
Miksi se kestää puoli minuuttia ja loppuu? Siinä ei ole järkeä.
Lämpökattila on kuin ihmiset, herra Russell.
Sillä on omat tapansa.
Tämä on vanha talo.
Se pitää ääntä.
Oikein hyvä.
Emme vieläkään pysy rytmissä takaiskuissa, -
ja ystäväiseni, jäät jälkeen neljässä viimeisissä tahdeissa, -
mutta muuten se meni mahtavasti.
- Hyvää yötä. - Nähdään huomenna.
HISTORIALLINEN SUOJELUJÄRJESTÖ - Tarkoitan sitä, -
että onko tällaista tapahtunut talossa aikaisemmin?
Jos on, niin kenelle ja milloin, ja mitä he tekivät asialle?
Koko järjestössä oloaikanani talo on ollut tyhjillään.
John, teet kovasti töitä.
Olet joutunut kokemaan kovia. Oletko varma...
- Luuletko, että näen harhoja? - Anteeksi.
- Minnie? - Claire, äitisi soittaa sinulle.
- Sanonko, ettet ehdi? - Tulen heti.
Odota hetkinen.
Tiedättehän, että vuokrasopimuksenne on kyseenalainen, herra Russell?
- Mitä tarkoitatte? - Taloa ei olisi pitänyt vuokrata.
Neiti Norman hoiti paperit lakimiehemme kautta.
Hän ei käyttänyt tavanomaista menettelyä.
Miksi jollain olisi jotain sitä vastaan?
Se talo ei sovi asuttavaksi.
Kenenkään ei pitäisi asua siellä.
Se ei halua asukkaita.
Siellä on siis ollut ongelmia aikaisemminkin?
Huomaatko? Se on samassa sävellajissa, ja siinä on sama tempo.
- Mitä mieltä olet? - En tiedä.
Samankaltaisuus on hämmästyttävää.
Tämä melodia on varmasti ollut hyvin suosittu aikanaan, -
- tai se ei olisi soittorasiassa. - Totta, mutta vannon, -
etten ollut koskaan kuullut sitä ennen kuin soitin ja äänitin sen, -
sinä päivänä, kun kävit täällä. Täällä on jotakin...
Niin on tapahtunut ennenkin täällä. En ole ensimmäinen.
Tutkin tiedot hyvin tarkkaan -
aina vuoteen 1920 saakka.
- Ei mitään epätavallista. - Neiti Huxley.
Minnie on omalaatuinen vanha nainen, mutta ei hän koskaan...
Hän sanoi, ettei talo halua asukkaita. Hän on väärässä.
Mikä se onkaan, se yrittää epätoivoisesti kommunikoida.
Jyskytykset, veden tippuminen, rikkoutuneet ikkunaruudut.
Lasinsirut olivat ulkona. Se on rikottu sisäpuolelta.
Kaikki tapahtumat ovat johdatelleet -
minua menemään tuohon ullakkohuoneeseen.
Haluan nähdä sen huoneen.
Katso tuota kirjaa pöydällä.
C.S.B. 4. tammikuuta 1909.
Pikkulapsen kirjoitusta.
Kuka olisi asunut täällä vuonna 1909?
Tuolta löysin soittorasian.
Katso tätä rullatuolia.
Hyvä luoja.
Se on niin pieni.
Mikä tämä huone oli?
Edelliset asukkaat: William Sarachino perheineen. Arkkitehti.
Osti talon 1965. Myi sen 1967.
Historiallinen suojelujärjestö osti sen -
marraskuussa 1967, Carmichael-säätiön lahjoituksen avulla.
- Senaattori Carmichael? - Kyllä.
- Suuri tukija. - Missä loput tiedot ovat?
Aikaisemmat asukkaat:
Aikaisempia asukkaitta ei ole listattu.
Täällä ei ole mitään ennen vuotta 1920.
Minnie, etsimme Chessman-talon tietoja ennen vuotta 1920.
- Tiedätkö, missä ne ovat? - Mitä haluat tietää?
Yritämme selvittää, ketkä siellä asuivat vuonna 1909.
Barnard-niminen lääkäri.
- Oliko hänellä lapsia? - Luultavasti poika ja tytär.
Tietääkseni tapahtui jonkinlainen perhetragedia.
Hän möi talon 1909.
- 1909? Panen sen koneeseen valmiiksi. - Hyvä.
Se on valmiina. Säädin on oikealla.
Kiitos.
Katsotaan.
9. helmikuuta. Nämä ovat ilmoituksia.
Taloussivuja.
Asuntokauppoja. Lisää ilmoituksia.
Odota.
Cora Barnard, tohtori Walter Barnardin seitsemänvuotias tytär -
joutui onnettomuuteen ja loukkaantui vakavasti -
juostessaan hiilivaunujen alle -
eilen Chessman-talon ulkopuolella.
Hänet kiidätettiin St. Margaretin sairaalaan, ja hänen tilansa on vakava.
- Ja niin edelleen. - Cora Barnard.
C.S.B.
Tuossa.
Cora Barnard -
menehtyi St. Margaretin sairaalassa vammoihinsa -
jotka syntyivät onnettomuudessa 15. helmikuuta. Suremaan jäivät vanhemmat.
Tytär haudataan perhehautaan -
Brookfieldin hautausmaalle.
Siinä on tohtori -
ja hänen vaimonsa.
Siinä on veli, Lloyd.
Tämä pikkutyttö, Cora, -
kuoli tiellä.
Melkein samanlainen kuin Kathyn onnettomuus.
Mitä siellä talossa on, Claire?
Mitä se haluaa? Miksi se yrittää viestittää minulle?
- John. - Johtuuko se tyttärestäni?
En jaksa käydä sitä läpi enää uudestaan.
John, sinun on lähdettävä talosta.
Uskon, että kaikkea kertomaanne, -
ääniä, valoja, esineiden siirtymisiä, tapahtuu erittäin yleisesti.
- Mielenkiintoista materiaalia. - Haluaisin tietää, -
mitä minä nyt teen?
Näin epävirallisesti voin sanoa:
Tänne on tulossa useita meedioita ja spiritualisteja.
Kokeillaan heitä. 99 prosenttia on humpuukia, -
mutta yksi prosentti heistä -
ovat hämmästyttäviä.
Meedio.
- Herra Russell? Hauska tavata. - Kiitos samoin.
- Vaimoni, Leah. - Käykää sisään. Sinne vasemmalle.
- Voisiko valot sammuttaa? - Totta kai.
Ajattelin nauhoittaa tapahtumat.
- Sopiiko se teille. - Kaikin mokomin.
Hyvä. Istuisitteko siihen, herra Russell?
Istun tähän, kiitos.
Olette kärsineet suuren menetyksen, John Russell.
Menetitte vaimonne ja lapsenne.
Talossa oleva henki yrittää ottaa yhteyttä menetyksenne kautta.
Hengen läsnäolo on täällä hyvin vahva.
Se on lapsen henki, -
joka ei saa rauhaa, -
eikä pääse lepoon.
Henki on kanssamme.
Tunnemme, että olet täällä.
Haluatko puhua meille?
Haluatko kommunikoida kanssamme?
Haluatko tulla luoksemme?
Haluatko puhua meille?
Haluamme auttaa sinua.
Mikä on nimesi?
Haluatko puhua meille?
Kyllä.
Mikä on nimesi?
Oletko Cora-tyttö?
Oletko lapsi, joka kuoli hiilivaunujen alle?
En.
Mikä on nimesi?
Joseph.
Kuolitko tässä talossa, Joseph?
Miten kuolit?
Onko täällä ketään, jonka kanssa haluaisit kommunikoida?
John.
Apua.
Apua. John.
Herra Russell, tulisitteko tänne istumaan?
Haluatko puhua Johnille?
Kerrotko meille, mikset pääse lepoon?
Puhu Johnille.
John on kanssamme.
Mitä haluat Johnista?
Mikset tunne rauhaa?
Miksi olet jäänyt taloon, Joseph?
Mitä täällä talossa on?
Puhu Johnille.
John on kanssamme.
Miten kuolit?
Kuolitko tässä talossa?
Miksi olet jäänyt taloon, Joseph?
Miten kuolit?
Joseph, kuolitko tässä talossa?
Haluamme auttaa sinua.
Mikä on nimesi?
...kuoli hiilivaunujen alle?
En.
Oletko lapsi, joka kuoli hiilivaunujen alle?
En.
Oletko lapsi, joka kuoli hiilivaunujen alle?
- En. - En.
Haluamme auttaa sinua.
Mikä on nimesi?
Joseph.
Mikä on nimesi?
Joseph.
Mikä on nimesi?
Joseph.
Kuolitko tässä talossa, Joseph?
Talo.
Huoneeni.
En voi kävellä.
Kerrotko meille, mikset pääse lepoon?
- Isäni. - Joseph, kuolitko tässä talossa?
- Huoneeni. - Miten sinä kuolit?
Miten sinä kuolit?
Isä.
Kaivo.
Maatila.
Pyhä Sydän.
Medaljonkini.
Isä, älä.
Apua.
Ruumis. Maatila.
Kaivo.
Nimeni.
Joseph Carmichael.
Claire?
Kyllä.
Anteeksi, että...
Minä vain... Voitko tulla tänne?
Kerrotko meille, mikset pääse lepoon?
- Isäni. - Joseph, kuolitko sinä tässä talossa?
- Huoneeni. - Kuinka sinä kuolit?
Isä, älä.
Minun ei olisi pitänyt soittaa sinulle. Tahdoin vain puhua jollekin.
Kirjoitin sanoja paperille.
Kirjoitin: "Pyhä Sydän".
Aikoinaan oli kunnallinen orpokoti -
nimeltään Pyhä Sydän.
Se suljettiin vuosia sitten.
Mitä?
Heidän lapsensa, Joseph Carmichael, -
hänet murhattiin tämän talon ullakolla -
ja haudattiin.
- Sitten orpo... - Lopeta, John. Minä pyydän!
Neiti Huxley on puhelimessa, senaattori. Kolmas kerta tänä aamuna.
- Hän sanoo asian olevan tärkeä. - Hyvä on, otan sen vastaan.
- Hei, Minnie. Mitä kuuluu? - Ihan hyvää.
He ovat käyneet läpi arkistoja.
Anna se nimi vielä uudestaan.
John.
Russell.
On hauska olla avuksi.
Kuulemiin.
Tässä on senaattorin vuoden 1960 kampanja-ohjelma.
Löysin pääkirjastosta ja kopioin sen itselleni.
- Löysitkö sinä mitään? - Jonkun tekemän suppean ehdotelman -
ajalta jolloin taloa suunniteltiin museoksi.
Richard Carmichael perheineen asuttivat taloa vuosina 1899-1906.
Richard oli senaattorin isä.
Senaattorin äiti kuoli synnytykseen vuonna 1900.
Se on kaikki tässä.
Katso sitä osaa hänen sairaudestaan.
"Kolmivuotias Joe Carmichael, kärsi kroonisesta niveltulehduksesta."
Vähän alempaa.
"Päätettiin lähettää pikku-Joe tunnettuun Nordbachin parantolaan -
Baseliin, Sveitsiin, erikoishoitoon.
Isänsä saattamana hän matkusti Eurooppaan lokakuussa 1906 -
ja palasi Amerikkaan vasta 1. maailmansodan jälkeen."
Huomaatko, kuinka se on voitu tehdä?
Richardin poika on sairas.
Isä murhaa hänet ja hautaa salaa.
Sitten vaihdokas, kuusivuotias orpo -
ottaa hänen paikkansa, ja lähetetään heti ulkomaille.
Isä huolehtii kaikesta. Kaikki oli kunnossa.
Jopa sodasta oli apua. Se piti hänet Sveitsissä vuoteen 1918.
Palatessaan hän oli 18-vuotias.
Kuka olisi voinut tietää, ettei hän ollut oikea poika?
Koska hän ei ollut enää rampa, se merkitsi, että hän oli parantunut.
John, uskotko hänen tietävän murhasta ja vaihdosta?
En tiedä.
Miten kukaan isä voi tehdä sellaista?
Richardin vaimo oli Emily Spencer, H.T. Spencerin tytär, -
joka perusti Spencer-Carmichael -imperiumin.
Hän kuoli 1905. Hän oli miljardööri.
Hänen testamenttinsa voi olla mielenkiintoinen.
Siitä täytyy olla kopio kaupunginarkistossa.
Selvitän myös, oliko jossakin Spencerien tai Carmichaelien maatila.
Maatila, jossa on kaivo.
Tässä on Seattlen kartta vuodelta 1908.
Tältä aukeamalta näkyy alue, jossa Carmichaelin maatila sijaitsi.
- Tuossa noin. - Mitä tuo merkki tarkoittaa?
Selityksen mukaan siinä oli kiinteistön kaivo.
- Ymmärrän. - Vuoden 1914 kartassa, -
joka on avoinna samalta alueelta, -
on yksi suuri tontti, joka on ilmeisesti myyty, -
mutta kiinteistöt ovat suunnilleen samat, joten kaivo on yhä siellä.
- Selvä. Täsmälleen. - 1928 kartassa on pieni muutos.
Siinä on lisärakennuksia.
Kaivon merkki on poistettu, -
ja sen päälle on rakennettu talo.
ROUVA E. GRAY 136 27TH STREET
Maatila on mainittu testamentissa -
osana viisivuotiaan Josephin perintöä.
- Hän sai lähes kaiken. - Entä isä, Richard?
Ohitettiin perinnönjaossa, mutta poikansa huoltajana sai omaisuuden hallintaansa.
H.T. Spencerin tytär oli kuollut, eikä vävypoika ollut ilmeisesti suosiossa.
Aivan. Tosin Richard ei saanut yhtään rahaa, -
mutta hän yhä huolehti pojastaan, joka oli omaisuuksien arvoinen.
Ellei poika jostain syystä kuole ennen kuin täyttää 21 vuotta.
Siinä tapauksessa koko omaisuus menee hyväntekeväisyyteen.
Se olisi jättänyt Richardin tyhjän päälle, ja hänellä oli poika, joka oli -
heikko, sairas vuodepotilas. Ei pystynyt edes kävelemään.
Hän varmaan päätti olla ottamatta riskiä pojan suhteen.
Raha oli liian suuri houkutus.
- Mitä aiot kertoa hänelle? - Talon alla olevasta kaivosta ja ruumiista.
- Entä nimikoidusta medaljongista? - En mainitse mitään Carmichaelista.
- Hän pitää sinua hulluna. - Sinä kerrot, etten ole.
Hyvää iltaa, rouva Grey. Minä olen John Russell. Tämä on neiti Norman.
En olisi kuunnellut tarinaanne hetkeäkään, -
enkä olisi päästänyt teitä tänne, mutta sanoitte puhelimessa jotain.
Kerroitte istuntonne olleen kolme päivää sitten.
- Pitääkö paikkaansa? - Kyllä.
Kolme päivää sitten, maanantai-iltana, -
tyttäreni Linda, heräsi yöllä kauhuissaan -
heti keskiyön jälkeen.
Hän näki painajaista. Hän nyyhkytti hysteerisesti mennessäni sinne.
En ole nähnyt häntä ennen sellaisena.
On hänellä toki ollut painajaisia ennenkin, muttei tällaista.
Hän kertoi nähneensä pojan.
Hyvin pienen ja laihan, -
melkein kuin menninkäisen. Poika yritti nousta lattian läpi.
Hän tuijotti tytärtäni.
Tässä, keskellä lattiaa.
Tyttäreni nukkuu kanssani, eikä halua tulla tähän huoneeseen enää.
Me haluaisimme...
Te haluaisitte purkaa huoneen.
Minulla on puhelinnumeronne. Minun täytyy harkita asiaa.
Mitä helkkaria oikein tapahtuu? Linda!
He kaivavat yhä, mutta kaivo löytyi.
Selvä.
- Löysittekö mitään? - Emme vielä.
Tässä on Tony, rouva Greyn poika.
- Terve. - Hei.
Kiitos.
- Annatko sen lampun? - Toki.
Taisin löytää jotain.
Mikä se on?
- Se on käsi. - Mitä?
Se on käsi.
Soitan poliisille.
Eikö ole muuta?
- Ei näytä olevan. - Luuletko siellä olevan jotain muuta?
En.
Kuolinsyyntutkija arveli luiden maanneen tuolla ainakin 50 vuotta.
Onko teillä aavistusta, kuka tämä lapsi oli?
- Ei oikeastaan. - Mitä tarkoitatte?
Ei ole.
Haluan lausunnot jokaiselta.
- Rouva Grey, onko teillä muuta yöpaikkaa? - Kyllä on.
Hyvä.
Sinun olisi pitänyt kertoa heille.
Sen täytyy olla siellä. Ilman medaljonkia ei ole mitään todisteita.
- Sinulla on nauhoitus. - Nauhoja voi käsitellä.
He tietävät sen. Näitkö hänen ilmeensä?
- Oli ilmiselvää, että salasit jotain. - Niin oli.
On myöhä. Lepää vähän, niin puhutaan aamulla.
- Selvä. Aja varovasti. - Sinä myös.
Mitä nyt?
St. Paulin kirkko. 8. syyskuuta 1900.
Joseph Patrick Carmichael.
- Se oli siellä. - Aivan.
Sinun on näytettävä se poliisille. Se on ainoa konkreettinen todiste.
He eivät nähneet, kun löysin sen. Miksi he uskoisivat sen olleen siellä?
Et voi noin vain sivuuttaa heitä.
Poliisit eivät halua nähdä vaivaa 70 vuotta vanhan jutun takia.
- Se on kuitenkin selvittämätön murha. - Ei.
Minun pitää hoitaa tämä itse.
Minun on tavattava Carmichael.
- Hän ei ota sinua vastaan. - Kyllä hän ottaa.
Senaattori!
- Hei, pysähtykää heti! - Senaattori Carmichael!
- Pysähtykää. - Laskekaa irti.
Senaattori, olen John Russell.
Asun talossanne. Katsokaa.
Haluan näyttää hänelle tämän. Haluan puhua hänelle. Päästäkää!
Senaattori! Katsokaa tätä medaljonkia.
Se on kastemedaljonki. Siinä on teidän nimenne.
- Saitteko hänet? - Se oli haudattu ruumiin kanssa.
Pienen pojan.
Poliisi tietää asiasta.
Kuka tuo oli? Joku sekopää?
Ei aavistustakaan. Ei sillä ole väliä. Lähdetään.
Dale, ota radioyhteys poliisiasemalle -
ylikomisario DeWittiin.
Pyydä häntä soittamaan minulle Spokaneen tähän numeroon.
Kyllä, sir.
Senkin saatana.
Mitä oikein haluat?
Mitä haluat minulta?
Olen tehnyt voitavani!
En voi tehdä enempää.
- Herra Russell? - Niin?
- Olen ylikomisario DeWitt. - Aivan.
- Tahtoisin puhua kanssanne, jos sopii. - Hyvä on. Tulkaa sisään.
- Melkoinen talo. - Kyllä.
- Olette muusikko ja säveltäjä, vai mitä, herra Russell? - Kyllä.
Pidätte musiikkikursseja yliopiston ulkopuolella?
Pitää paikkaansa.
Täälläkö pidätte istuntojanne?
Mistä te halusitte jutella kanssani?
Olitte lentokentällä tänä aamuna, herra Russell.
Järjestitte kuulemma melkoisen kohtauksen. Huutoa ja mekastusta.
Käyttäydyitte kuin mielipuoli.
Ylikonstaapeli Durban kertoi, että olitte oudoissa tapahtumissa eilenkin.
Ilmeisesti kaivoitte ylös joitain luita, -
ja joku kummitusääni kertoi teille niiden olevan siellä?
Durban kertoi, ettei teillä ollut aavistustakaan -
kenen luita ne ovat. Ei mitään hajua.
Tämä vaikuttaa hieman kummalliselta.
Tänä aamuna syöksyitte lentokentälle -
huutelemaan järjettömiä syytöksiä senaattori Carmichaelille?
- En syyttänyt mitään. - Senaattori on palvellut osavaltiota -
36 vuotta, eikä aio -
- alistua likaiseen kiristykseen. - Kiristykseen?
- Ymmärrätte oikein hyvin. - Mistä oikein puhutte?
Ymmärsin teidän menettäneen vaimonne ja tyttärenne jokin aika sitten.
Ehkä se järkytti teitä liikaa.
Ehkä tarvitsette apua.
- Teidän on nyt poistuttava. - Me järjestämme teidät hoitoon.
- Ymmärrättekö, mitä sanon? - Ulos täältä.
Kuunnelkaa, Russell.
Teillä on jotain senaattorille kuuluvaa. Hän haluaa sen takaisin.
Pieni kultainen medaljonki. Hän kadotti sen.
Hän uskoo sen olevan teillä.
En ymmärrä, mistä puhutte.
Anteeksi, kun ryntään tällä tavalla, mutta minua niin suututtaa.
- Tänä aamu... - Tässä on ylikomisario DeWitt.
Tekö olette neiti Norman?
Kyllä.
Antakaa se nyt, tai palaan takaisin etsintäluvan kanssa -
ja hajotamme tämän paikan.
"Hajotatte tämän paikan?" Mitä täällä tapahtuu?
Minut löytää täältä.
Ihan miten haluatte.
- Mitä tuo oikein tarkoitti? - Senaattori Carmichael uskoo tulleensa kiristetyksi.
He purkivat vuokrasopimuksesi ja pakottivat minut eroamaan järjestöstä.
Ei mitään selitystä. Käskivät vain häipyä.
Minulla on tapaaminen johtokunnan puheenjohtajan kanssa.
Katsotaan, mitä siitä selviää. Soitan sen jälkeen sinulle.
Niin? Claire?
Olin menossa ohi ja tunnistin auton.
En tiedä, miten se tapahtui.
Täällä ei ole muita autoja, eikä mitään. Se on katollaan keskellä tietä.
Siellä on se poliisimies, joka juuri oli luonasi.
DeWitt. Hän on kuollut.
Täällä Carmichael. Onko viestejä?
Aivan, ylikomisario DeWitt. Mitä hän sanoi?
Mitä?
Niin.
Hyvä luoja.
Mitä?
Kuka?
Russell?
Hyvä on.
Anna hänen numeronsa.
- John Russell. - Senaattori odottaa teitä.
- Vieläkin varattu? - Kyllä.
- Minne olet menossa? - Palaan pian, äiti.
Claire?
Hyvä on. Mitä helvettiä oikein haluatte?
Sanokaa te. Miksi muuten olisitte kutsuneet minut tänne?
Olen kiireinen mies. Kertokaa asianne lyhyesti.
Chessmanin talo, -
jossa perheenne asui vuoteen 1906.
Sen historiaan mahtuu outoja tapahtumia.
Talossa on jonkinlainen henkiolento.
Tänään iltapäivällä DeWitt tuli tapaamaan minua, -
oletettavasti teidän pyynnöstänne, -
joten tiedätte, mitä on tapahtunut. Ainakin sen, mitä DeWitt kertoi -
häiriöistä, istunnoista ja kaivosta löytyneistä luista.
Yritin puhua teille lentokentällä.
Näytin teille tämän.
DeWitt kertoi teidän hukanneen sen.
Löysin sen haudasta, -
johon oli haudattu lapsi.
Seuraavalle tarinalle ei ole loogista selitystä.
Poika oli vakavasti rampautunut.
Hänet todennäköisesti surmattiin talon ullakkohuoneessa.
Näin, mitä tapahtui -
ja uskon isänne, Richard Carmichaelin, -
murhanneen oman poikansa -
Joseph Carmichaelin.
Hänen paikkansa otti orpo Pyhän sydämen orpokodista.
Poika lähetettiin Eurooppaan.
Parantui ihmeellisesti ja palasi perimään imperiumin.
Se vaihdokas olitte te.
Sellainen oli siis tarinanne.
Kutsukaa sitä miksi haluatte.
- Paljonko? - Hyvä luoja.
Paljonko haluatte tästä sepitelmästä?
- Tämä ei ole kiristystä. - Olen nähnyt kaltaisianne lieroja vuosikaudet.
Odotatte tilaisuuttanne tulla kertomaan uskomatonta soopaa...
Pelottaako totuus teitä?
- Se on totuus. Sitä ei voi salata. - Häipykää.
- Mikään tästä ei kuulu teille. - Painukaa ulos täältä.
- Likainen valehtelija. - Kysykää kuolleelta lapselta.
Olette epäillyt jotain koko elämänne. Ette ole Joseph Carmichael, -
vaan julmimman murhan edunsaaja.
- Murha rahan vuoksi. - Ei!
Isäni ei ollut murhaaja.
Kukaan ei voi sanoa niin.
Isäni oli suuri mies.
Rakastava isä.
Tulette tänne syyttämään häntä...
Kuinka kehtaatte?
Piru teidät periköön!
En salli teidän loata hänen hyvää mainettaan.
Tässä on kaupunginarkiston dokumentit.
Tässä on nauhoitus istunnosta.
Kopiota ei ole.
Ottakaa ne. Olen tehnyt voitavani.
Olen pahoillani.
Russell?
Jos kuulen teidän hiiskuvan sanaakaan tästä, -
sanaakaan kenellekään, -
tulette katumaan syntymäänne.
Mitä tuo huutaminen oli?
Ei mitään.
Mene pois. Jätä minut yksin.
John, -
olen yrittänyt soittaa...
John?
En ole tällainen.
John, missä olet?
John, mitä teet?
John?
En halua tulla sinne ylös.
John?
Seurasin sinua.
Luulin sinun...
Luulin sinun olevan täällä. Yritin soittaa monta kertaa.
Kaikki on hyvin. Rauhoitu. Odota autossa.
Ei! Et mene sinne takaisin!
Claire. Ryhdistäydy nyt.
Tulen ihan heti takaisin. Älä huolehdi.
Joseph, ei!
Isä.
Medaljonkini.
John!
Isä, älä.
Apua.
Lisää salaisuuksia paljastaa: WWW:DIVXFINLAND.ORG